АНАЛІЗ РЕЗУЛЬТАТІВ ЛІКУВАННЯ ПАЦІЄНТІВ З ТРАВМОЮ НА БАЗІ ЦЕНТРУ ПОЛІТРАВМИ - Лянскорунський, В. М.; Бур’янов, О. А.; Омельченко, Т. М.; Мясніков, Д. В.; Вакулич, М. В.; Дубров, С. О. (PAIN, ANAESTHESIA & INTENSIVE CARE, 2020)
Вступ. Тяжка травма є однією із провідних причин інвалідизації та смертності населення у всіх вікових групах. Переломи довгих кісток нижніх кінцівок, зокрема стегнової, несуть підвищений ризик розвитку ускладнень, а вибір тактики оперативного лікування, терміни та методи фіксації переломів довгих кісток нижніх кінцівок у пацієнтів із тяжкою поєднаною травмою є актуальним та дискусійним питанням. Мета: Провести ретроспективний аналіз структури травми на базі центру політравми та оцінити результати лікування пацієнтів із політравмою та множинними переломами довгих кісток нижніх кінцівок, частоту розвитку ускладнень та летальність. Матеріали та методи: виконано ретроспективне дослідження, що охопило вибірку пацієнтів, які звернулись до приймального відділення Комунального Некомерційного Підприємства «Київська міська клінічна лікарня №17» за період із січня 2010 року по грудень 2019 року. Результати: на першому етапі в дослідження включено 54 613 пацієнтів, із них 69,3% отримали амбулаторну допомогу, 30,7% хворих госпіталізовані, 13,7% пацієнтів – з діагнозом політравма, в яких травма грудної клітки – 80,2%, черепно-мозкова травма – 78,4%, пошкодження апарату руху та опори – 71,1%. У структурі травм опорно-рухового апарату множинні переломи кісток нижніх кінцівок були у 16,7% хворих, із них переломи довгих кісток у 57,6%. У дослідження на другому етапі включено 220 пацієнтів, у яких частота тромбоемболії легеневої артерії мала місце у 4,1% хворих, жирова емболія – у 12,7% пацієнтів, нозокоміальна пневмонія була діагностована у 38,2% хворих, гострий респіраторний дистрес синдром (ГРДС) у 16,8% пацієнтів. Частота розвитку сепсису на основі критеріїв визначення «Sepsis II» склала 30,9%, за критеріями дифеніцій «Sepsis III» – 9,5%, поліорганна недостатність (ПОН) – 18,6%. Тривалість механічної вентиляції легень склала 19,1±10,8 діб. Тривалість лікування у відділенні інтенсивної терапії склала 24,8±12,6 діб, а термін перебування в лікувальному закладі склав 48,9±22,4 доби. Летальність становила 22,3%. Серед основних причин смерті – геморагічний шок (46,9%), ПОН (34,7%), рефрактерний септичний шок 18,4%. Висновки: У структурі травми частота політравми складає 13,7 %, а політравма з поєднаними множинними переломами довгих кісток нижніх кінцівок – 0,5 %. Найчастішими локалізаціями пошкоджень були травма грудної клітки (78,6 %), черепно-мозкова травма (73,6 %), пошкодження апарату руху та опори (71,1%). У структурі травм опорно-рухового апарату множинні переломи кісток нижніх кінцівок були у 16,7% хворих, із них переломи довгих кісток у 57,6% пацієнтів. Після госпіталізації пацієнта, ультразвукове дослідження за протоколом «Focused Assessment with Sonography for Trauma» (FAST) та мультиспіральна комп’ютерна томографія всього тіла виконувались не у 100% випадків, як це передбачають міжнародні протоколи. Частота застосування тактики Early Total Care 1,4% є занадто низькою, остаточний остеосинтез в ряді випадків виконувався необгрунтовано пізно, а 17,2% випадків первинної і остаточної та 23,9% тимчасової стабілізації переломів взагалі виконувались консервативними методами. Найбільш частими ускладненнями були легеневі: нозокоміальна пневмонія, ГРДС та синдром жирової емболії, а також сепсис та ПОН.